A tékozló fiú történetének feldolgozása

Lukács 15:11-32

(Mikor bekötött szemmel bevezetik a fiút/lányt, lágy zene szól, majd elhalkul)
"Egy embernek volt két gyermeke. A fiatalabbik azt mondta az apjának:
  - Apám, add ide a lóvé rám eső részét! - erre elosztotta köztük a vagyont."
(Idáig zongora vagy gitár szóval valamilyen otthonos zene szól, ekkor pedig aprópénzt csörgetünk, papírpénzt ropogtatunk a fülébe)
"Néhány nap múlva a fiatalabb fiú/lány összepakolt (táskát nyomunk a kezébe, felöltöztetjük), kiment a reptérre (repülőzúgás, reptéri zajok) és elindult végiglátogatni a világ összes szórakozóhelyét."(nagyvárosi zajok, casino, tánczene - úgy 1 percig?-, ez alatt nők gyűlnek koré, pénzt kérnek a fiútól, barátok borozgatni hívjak, irigy hangok...)
VAGY ha lány:"...elindult világkörüli útra. Párizs, Roma, London követte egymást, wellness, fürdők, bevásárló körutak, pasik, barátnők" (ugyancsak nagyvárosi zajok, bevásárlóközpont, eladónő, esetleg vízcsobogás?, ez alatt barátnők rángatják, bevásárlótáskákat nyomunk a kezébe, egy pasi is szegődik melle...)
"Miután nem maradt pénze kajára sem, csorgó nyállal ment el a PizzaHut előtt" (városi zörej továbbra is, illetve valami friss, illatos pizzaszeletet, vagy hasonlót húzunk el az orra előtt)
"Ekkor elment a Boráros térre Fedél nélkül-t árulni" (kezébe nyomunk pár újságot, eközben marad a városi zaj, esetleg valaki árulhat "4elemet100ert")
"Mivel az utcára került, a konkurens csövesbanda jól elverte, elvette mindenét, ami még maradt."
(Valamilyen szinten megverik, elveszik kabátját, cipőjét, táskáját... eközben a zene maradhat továbbra is városi, vagy valami halk, de nem csönd, esetleg mikor ott marad egyedül, elhúzhat mellette egy villamos és/vagy dörgés, szélzúgás, papírokat görgethetünk mellette, szelet is csinálhatunk, minden elhal, és úgy fel-egy percig néma csönd.)
"Ekkor magába szállt, és ezt mondta: Apám mennyit dolgozott értem, jót akart a neveléssel, csak meg akart kímélni ettől a nagy pofara eséstől, amit most saját erőmből sikerült is elérnem. Semmit nem érdemelnék, de talán mégis befogad, hisz ő mégis csak az apám, és meg ha csak szórólapos/takarítónő leszek is a cégénél, akkor is jobb dolgom lesz, mint most. El is indult az apjához (valaki karon fogja, hazafelé vezeti) aki mikor meglátta, megszánta, elébe futott, a nyakába borult és megölelte.(az apa ezzel párhuzamosan:) Ki az ott a távolban? A fiam/lányom? A fiam/lányom! AZ ÉN FIAM/LÁNYOM! - a fiú/lány ekkor így szolt (ha sikerül, letérdeltetjük):
- Apám, ne haragudj rám! Nem vagyok méltó, hogy fiadként / gyermekedként fogadj vissza, de csak benned bízhatok. Kérlek, hadd dolgozzam le, amit elpazaroltam, hadd próbáljak meg jóvátenni legalább valamennyit, ..hadd maradjak a közeledben…
(Apa):- Értsd meg, hogy nincs mit jóvátenned, így szeretlek, ahogy vagy. Maradj itt velünk. Ma visszakaptam a gyermekemet, akiről úgy hittem mar, hogy végleg elvesztettem! Gyertek, ünnepeljünk! Hozzatok ide a legújabb, legdrágább/legszebb ruháimat, mert az én fiam/lányom elveszett és megtálaltatott, meghalt, és feltámadott! (itt maradjon végig a csend, vagy valami vidám, ünnepélyes zene, vagy mikor hazafele tart, felcsendülhet újra az elején hallott otthoni zene?)
(szeméről levesszük a kötést, és a diákkör vezető összefoglalja a történetet Isten szemszögéből)